Робсількорівський рух як феномен тоталітарної журналістики: на архівних документах та матеріалах преси Буковини - Тимошик, Микола (Записки Львівської національної наукової бібліотеки України імені В. Стефаника, 2024)
Використано досі не залучені до наукового обігу архівні документи Чернівецької області, матеріали колекцій місцевих газет, що виходили в світ у Чернівцях у 40–70-х роках ХХ ст. Вони дають змогу з’ясувати ціль, мету, завдання правлячої більшовицької партії щодо організації та масового розгортання руху активістів місцевої преси, що отримав назву робсількорівського. Перед цією категорією дописувачів до локальних газет тоталітарної доби ставилися три головні завдання: постачати газетам місцеву інформацію; активізувати читання радянської преси; заохотити до передплати районних, обласних та центральних більшовицьких газет якомога ширше коло робітників і селян. Координаторами руху ставали редакції обласних партійних газет краю. Провідні журналісти час від часу готували до друку огляди робсількорівського руху в кожному районі, розробляли рекомендації для допомоги дописувачам-початківцям: фактично були їхніми наставниками. Докладно проаналізовано рідкісний і цінний документ тоталітарної доби – стенограму першої обласної наради сількорів у Чернівцях, віднайдену автором у тамтешньому архіві. Акцентовано увагу на організаторській функції редакцій районних газет. Вона зводилася до виконання таких завдань правлячої партії: скликанні активних дописувачів із сіл на районні зльоти робсількорів; поширенні анкет; розподілі серед активістів конкретних завдань; «правильній» редакційній підготовці до друку їхніх дописів; публікації на сторінках газети порад робсількорам. Йдеться про корекцію завдань робсількорів через зміну суспільно-політичної атмосфери в країні за періоди правління Сталіна, Хрущова, Брежнєва. Переконливо показано, куди були спрямовані творчі зусилля активістів преси. Переважно – на стабільно неефективну «боротьбу» за «безумовне виконання і перевиконання планів комуністичного будівництва», за дальше «круте піднесення усіх галузей соціалістичного сільського господарства», за рух «уперед, у світле комуністичне завтра». У той період такі пропагандистські акції звично називали фронтами. І їх стабільно було здебільше два: ідеологічний та трудовий. Зроблено проєкцію цього явища на сьогодення: через неконтрольований державою процес підготовки фахівців-журналістів у сучасній вищій школі спостерігаємо три негативні тенденції: їхнє перевиробництво, брак якісно підготовлених працівників ЗМІ, розбіжність поглядів щодо шляхів усунення недоліків у цій справі.